Esküvői fenyő mellvért, fecskefark alakú jellel
és tulipán alakú kovácsolt pántokkal.
Francia dió tálaló asztal a tizenhatodik századból,
isteneket és griffeket ábrázoló érmékkel,
sajnálatos Ixx. századi díszítésekkel.
Két tölgyfa asztal, Flamand stílusú,
felső titkos fiókkal,
faragott elemekkel, karmokkal, lábakkal...
Valami baj van, Oldman úr?
Az valami fontos?
Ha lennének olyan kedvesek ezt nekem adni, örömmel elfogadnám.
Nem emlékszem arra a tárgyra.
Úgy tűnik, mint egy haszontalan penészes fa darab, évszázadok óta penészedhet,
de valószínűleg egy festmény volt.
SENKI TÖBBET
- Jó estét, Oldman úr. Hogy van? - Nagyon jól.
A Steirereck étterem személyzete a legjobb kívánságait küldi, Oldman úr.
Boldog születésnapot, Oldman úr.
Ebben az évben, a séfünk az ön tiszteletére
egy reneszánsz deszertet készített
keserű mandulával és mázzal.
Jó étvágyat!
- Valószínűleg allergia. - Lehet, hogy így van.
Nem tetszik, Oldman úr?
Nem, éppen ellenkezőleg. De a születésnapom holnap lesz.
Most 22 óra és 35 perc van, és én nagyon babonás vagyok.
Vegyék úgy, hogy elfogadtam.
Találkozunk holnap este.
A Vatikáni Múzeum igazgatója nagyra értékelné, ha vissza hívná.
Gondolom a Cellini-nek tulajdonított ereklyetartó miatt.
A szakértői jelentés kész.
Érkezett egy csomó ajándék. Mit csináljak velük?
Küldd el őket a házamba. Kivéve a mobiltelefonokat.
Idén csak egy érkezett.
Jó. Kezdik megérteni, hogy utálom őket.
Ha nem változtatott a szokásain, akkor személyesen kell válaszolnia.
- Az első hívás az ön napján. - Hagyomány.
- Halló. - Higgyen nekem, kérem.
Nem akarom pazarolni az idejét.
- Ki az? - Megint én, Claire Ibbetson.
Kérem, ne tegye le megint.
Oldman úr titkára, nem igaz?
Beszélhet velem is. Nincs különbség.
Látja? Nem ismerek senkit. Egyedül vagyok.
Elnézést, Ibbetson kisasszony, de ez nem egy segélyvonal.
Nem tudom jól kifejezni magam.
Nem szokásom túl sokat beszélni a világgal.
Higgye el, ez nagy kincs.
Rendkívül veszélyes emberekkel beszélgetni.
Mindenesetre, ön hívott, szóval vállalta a kockázatot.
A szüleim villájának bútorairól lenne szó.
Ők... körülbelül egy évvel ezelőtt ... tudja ...
Értem.
És nagyon ... mindig azt mondták, hogy ezek rendkívül értékesek.
Ritka tárgyak, köztük festmények. De, sajnos, nincsenek fényképek.
És mit akar?
Őszintén szólva, még nem döntöttem, de szeretnék egy ...
- Keresem a szót. Hogy mondják? - Felértékelés.
Pontosan. Ezért akartam beszélni Oldman úrral, hogy megbeszéljünk egy találkozót.
Oldman úrnak volt már szerencséje megismerni önt?
Nem, ő nem ismer engem, de én sokat tudok róla.
Oldman úr asszisztense foglalkozik az előzetes értékeléssel.
Ha vár, kapcsolom önnek.
Talán nem voltam egyértelmű. Személyesen akarok beszélni Oldman úrral.
Oldman úr soha nem segédkezik előzetes felméréseknél.
Halála előtt apám azt mondta,
ha úgy döntök, hogy eladok mindent,
Virgil Oldman úr aukcióiban szabad csak bízzak.
Szavai szerint, ő a legjobb.
Eladva!
Hölgyeim és uraim, örömmel mutatom be a 231. tételt.
Egy régi teleszkóp, amit az olasz tudós Galileo Galilei épített,
még mindig tökéletes állapotban.
Kezdjük az ajánlattételt egy millió euróról.
1,100,000.
1,200,000. 1,300,000. 1,400,000 telefonon.
1,500,000 a teremben. 1,600,000. 1,700,000.
1,800,000 a teremben. 1,900,000.
2 millió euró. 2 millió euróért
Egézségére! Ez ajánlat volt, uram?
2.100.000. 2,300,000 telefonon. 2,500,000. Talán eladva.
2.700.000. Senki többet?
2,700,000 ... eladva! Gratulálok!
232. tétel. Boris Grigoriev tanítványa,
"Szomjúság", olaj, vászon, 60x70.
A legjobb ajánlattevő viheti.
1000 euró. 2000 euró. 3000 euró.
4000 euró. 5000 euró interneten. 6000 euró. 7000 euró.
8000 euró. 9000 telefonon. 10.000 a teremben.
11.000 euró interneten. 12.000. 13000 interneten.
14.000. 15.000. Ez nem tesz jót a nyakamnak.
15.000 euró. 20.000! Senki többet? Eladva!
- Gyönyörű, nem? - Igen. Nagyon.
Nem hagyod ki a lehetőséget, öregem. Ki ez valójában?
Jansky.
Egy orosz festő, aki fiatalon halt meg a 30-as évek végén.
Rendkívüli tájfestő.
De a sok pompás tájkép mellett festett három portrét is.
- Csak hármat egész életében. - És ez az egyik közülük.
- A duplája. Rendben? - Hány éve ismerjük egymást, Virgil?
- Régóta. - Mindenféle trükköt megcsináltunk.
Újra és újra.
Emlékszel Emil Hansen-re?
Te voltál az egyetlen, aki sejtette a kezdetektől, hogy nagy ember lesz.
Megvettem egy portrét az anyjától bagóért.
Azoknak az idiótáknak az orra elől. Valószínűleg egy vagyont ér most.
Úgy tűnik, egy kicsit keserű vagy a nyereséged miatt.
- Beszéltünk mi valaha is a pénzről? - Őszintén szólva, nem.
Ami volt jó neked, jó volt nekem is, te vénember.
A lényeg, hogy elégedett legyél.
Csak azt sajnálom volt, hogy nem sikerült meggyőzzelek,
a festményem a bizonyítéka a nagy művészi tehetségemnek.
Ha szereted a művészetet és tudod, hogyan kell az ecsetet mártogatni,
az még nem tesz művésszé.
Kell egy belső sugallat, ami neked, kedves Billy,
nem volt soha.
Igazad van. A duplája nem volt elég.
A 36 éves munkásságom alatt még soha senki sem mert
40 percet várakoztatni az esőben! Ez szégyen!
- Az illem hiányának a bizonyítéka! - Kérem, hadd magyarázzam meg.
- Próbáltam hívni önt. - Hallgasson! Nincs mentség!
Ne zavarjon többet. Megértett?
De senki sem válaszolt és nem tudom a mobil számát.
Nincs saját mobiltelefonom.
- Ibbetson kisasszony van a telefonnál. - Küldje a pokolba.
- Sír, kétségbeesett. - Úgy kell neki.
Koccant az autójával, amikor a találkozóra ment.
Kár érte. Nem az én dolgom.
Azt mondta, hogy elvesztette az eszméletét,
és vértócsában feküdt a mentő megérkezéséig.
Rendben, kapcsold.
Igen.
Kérem, bocsásson meg. Nem akartam udvariatlan lenni.
- Semmi komoly, remélem. - Nem, szerencsére. Holnap már kiengednek.
Jó. Remélem, gyorsan felgyógyul.
Találkozhatnánk egy másik időpontban? Kérem.
Rendben, De figyelmeztetem, egy asszisztensem küldöm.
Remélem, azt, akivel utoljára is beszéltem.
- Hogy érti? - Nem tudom megmagyarázni.
Olyan érzésem volt,
mintha az ön hangja lett volna, Oldman úr.
Valóban meglepő, ugye?
Reméltük, hogy vissza kapuk a teljes arcot,
a ruha egy részét és a hátteret a bal oldalon.
Hihetetlen! Honnan érezte meg Oldman úr, hogy ...
- Milyen korból lehet ön szerint? - Túl korai lenne megmondani.
Talán Oldman úr gyorsabban és pontosabban megmondja, mint mi.
- Ez hamisítvány. - Hogyan lehetséges ez? Gyönyörű!
Nem mondtam, hogy csúnya. Azt mondtam, hogy hamisítvány.
A festék és a fa első elemzése szerint,
a tizenhetedik század előttre tehető.
Talán még régebbi.
Biztos ér valamit.
Ez Veliante munkája, a XVI. századi híres hamisítóé.
Remekműveket másolt,
de nem írhatta alá mert nő volt,
így személyes kódokat rejtett a függönyök redőzetébe,
vagy, mint ebben az esetben, a férfi szemébe.
A finom tükröződés a szemében nem más, mint a "V" a Veliante után.
Ér valamit, de semmiség az eredetihez képest.
- Maga Oldman úr asszisztense? - Igen.
Fred vagyok, az inas.
Örvendek. Fáradjon be, kérem.
Köszönöm. Ibbetson kisasszony?
Ibbetson kisasszony bocsánatát kéri, de belázasodott tegnap este.
Fel kellett volna hívjon! Nem tettem volna meg egy utat hiába.
Adja át üdvözletemet neki.
Ibbetson kisasszony esedezik, hogy végezze el az értékelést.
Utasított, hogy mutassam meg a villát. Minden a rendelkezésére áll.
Jöjjön velem.
Ibbetson kisasszony azt remélte, hogy találkozhat az ön főnökével.
Nem számít, mivel az ön úrnője sem jött el.
Jobb így, a közvetítők gyorsabban meg tudják oldani.
Elnézést a rendetlenségért. Egy kicsit elhanyagolt
Ibbetson kisasszony szüleinek a halála óta.
- Menjünk fel. - Mikor haltak meg a tulajdonosok?
A hely szerint hihetnénk, hogy egy évszázada.
De csak egy év telt el.
Elősször Ibbetson asszony, majd 45 nap múlva szegény Ibbetson úr.
Nézzen szét alaposan, van időnk. Elhúzom a függönyt.
Túl sok az ablak ebben a szobában.
Hány testvére van Ibbetson kisasszonynak?
Egy se. Egyedüli gyerek.
- Férjnél van? - Nincs.
- És volt? - Nem. Nem hiszem, hogy lenne barátja is.
Más rokonok? Nagyszülők, nagybácsik, unokatestvérek, távoli rokonok?
Semmi. Amennyire én tudom, Ibbetson kisasszony egyedül van.
Rengeteg a szoba. Nem sikerült megszámoljam őket.
Csinált felértékelést más is előttem?
Egyáltalán nem. Ön az első.
Ibbetson kisasszony nagyon ragaszkodik ehhez a házhoz. Talán túlságosan is.
Jobb szeretné megtartani, de hogyan?
Ez az egész omladozik. Egy magányos nő nem tudja vezetni.
- Szándékában áll eladni a házat? - Azt nem tudom.
Talán csak egy részét. Nem hiszem, hogy lemondana mindenről.
- Mivel foglalkozik Ibbetson kisasszony? - Nem tudom. Én a szüleinek dolgoztam.
- Láthatom a pincét? - Erre tessék. Sokat kell lemenni.
Menjen csak.
Őszintén szólva nem értem.
Jó néhány hónapja ismerlek, Robert, és soha nem láttam, hogy feladd.
Láttam, ahogy az ócskavasból furcsa és csodálatos szerkentyűt húzol elő
a legszokatlanabb mechanizmusokat.
Aritmetikai és optikai műszerekből, víz órákból...
Még egy hajszárítót is, ami valószínűleg Verne Gyula feleségének a haját szárította.
Semmit sem tudsz mondani erről a bizarr mechanizmusról?
Meglep, hogy valakit, mint ön,
annyira érdekel egy ilyen érdektelen hulladék.
Nem maga a tárgy keltette fel a kíváncsiságomat,
hanem az ellenmondás.
- Ellenmondás? - Nézd, ebben a helyzetben találtam.
Itt ért a nedves padlóhoz, de a rozsda a tetején van,
nem ahol a nedvesség érintette.
És ez mit jelent?
Hogy ez a tárgy nem lehetett ott régóta.
Valószínűleg máshol rozsdásodhatott meg, vagy valaki megfordította.
Nem más, mint egy gyakorlati következtetés.
- Szia, Robert. Sikerült valamit csinálni? - Miért, voltak kétségeid?
- Nem. - Most már tökéletesen működik.
- Átírtam a felvételt a szalagról. - Te egy zseni vagy.
- Mennyivel tartozom? - Semmivel. Meghívsz vacsorázni egy este.
- Természetesen. Adhatok egy csókot? - Hát persze. Ez a másik dolog, amiben jó vagyok.
- Jó estét. - Jó estét.
William Adolphe Bourguereau, "Vénusz születése".
Eredeti.
Umberto Veruda, "A becsület", 1890.
Sokat beszélnek mostanában önről.
- Reméltem, láthatom a tévében is. - Nem szeretem mutogatni magam.
Inkább maradok az árnyékban.
- Ebben hasonlóak vagyunk. - Ez nem jelenti azt, hogy értsük is egymást.
A titkárom kétségbeesetten keresi.
Honnan tudja, hogy egy ismeretlen művész híres lesz?
Intuíció, Ibbetson kisasszony,
ugyanaz az intuíciót, ami szerint kételkednnem kell a szándékaiban.
Sajnálom, ha ezt a benyomást keltettem,
de már önre bíztam a javaimat.
Ez nem így működik.
Alá kell írnia egy szerződést a leltározás előtt.
Ez egy hosszú folyamat, és ha nem jelenik meg,
ez el sem indul.
Kezdje el a leltározást, Oldman úr.
És még aznap találkozunk a villában
és megállapodunk. A szavamat adom.
- Itt a kód a mellszoborhoz. - Óvatosan!
- Nem biztos, de úgy tűnik, német. - Osztrák.
Óvatosan azzal!
Majdnem 11. 08:30. volt a találkozó.
Nem veszi fel a telefont, de ha azt mondta jön, akkor jön.
A zongora úgy tűnik, nem szorul javításra.
Valóban.
Ellenőrizni kellene a billentyűzetet, de nincs kulcs.
- De igen, itt van. - Legutóbb a kulcs nem volt a zárban.
- Jó állapotban van. - Oldman úr, segítene nekem a könyvtárban?
A könyvesszekrény olasz tömörfa, az első ...
- Ki törte be? - Senki, Oldman úr, már így volt.
- A ház ezen része lakott? - Miért?
Volt néhány változás. Nem tudom, miért.
Nem, uram ... 258.
Elnézést, nem tudom a nevét. Azt hittem, asszisztens ...
- Nem számít, ki vagyok. - Higgye el, senki nem lakik itt.
Mindenesetre, ha az úrnője nem jelenik meg délig,
félbe kell szakítanom a munkát és távozunk.
Oldman úr!
- Ibbetson kisasszony az. - Halló? Oldman úr?
Oldamn úr, hall engem? Nem tudom, hogyan kérjek elnézést...
- Kíméljen meg a kifogásoktól. - Hadd mondjam el, kérem.
Én nem nyulhatok a tulajdonához szerződés nélkül. Világos?
Legyen kedves, és hagyja az asztalon a hallban, alárva kapja vissza.
- Elfogadom minden feltételét. - De én nem fogadom el az önét, kisasszony
Nem szoktam üzletelni
egy felszínes és ostoba szellem nővel!
Vigyázzat!
Nézze, megértem az elkeseredetségét, Oldman úr,
de kérem, higgye el nekem, nem ez volt a szándékom,
de előre nem látható események sora bukkant fel.
Ma pontosan mi történt, Ibbetson kisasszony?
Elopták az autóm és mennem kellett panaszt tegyek a rendőrségen.
- Melyik rendőrségen volt? - A központban.
- Hol a központban? - A főtéren.
Milyen téren?
Hagyja abba a kérdezősködést! Kinek gondolja magát?
Ön itt van, Ibbetson kisasszony?
Hogy érti? Miféle kérdés ez?
Ön itt van?
- Nem értem. Fejezze be! - Ha itt van, jöjjön elő.
Magyarázza meg nekem ezt a játékot, mert nekem nem tűnik viccesnek.
Hívjon fel ma este 21 óra után. Mindent megmagyarázok.
Ez ugyanaz az anyag, ugyanaz a megmunkálás.
Ugyanazon gépezet részei, kétségtelenül.
De nincs írás, nincs jelölés, nincs vésés?
Semmi.
Eltávolítottam a rozsdát és oxidációt a másik darabról, és ... semmi.
Megtehetem ezzel a kettővel is, de most még nem látok semmit.
Mit találtál?
A rögzítési technika, amivel a fogaskereket a tengelyre erősítették régi, nagyon régi.
Még soha nem láttam ilyet. Nézze meg.
- Ez XVIII. századi. - Azt hiszem, ez értékes.
Van valami elméleted, hogy mi lehet ez?
Három mozaik darab nem elég, Oldman úr.
Az elmúlt években mindkét tulajdonos beteg volt.
A ház elhanyagolt volt már akkor is.
Ibbetson úr gyakran mondogatta, hogy egyszer el kell eladnia valamit.
- Claire kisasszony hány éves? - 27..
- Mit tud mondani róla? - Valójában semmit.
Még nem találkoztam vele. Szinte nem is ismerem.
Ennek ellenére az Ibbetson családot szolgálja már 10 éve.
A 11 éve, pontosabban.
De, mint mondtam, sose találkoztam vele.
Beszéltem vele többször, különböző időpontokban, de ...
- De? - Az igazat megvallva, még soha nem láttam.
- Hogy lehet ez? - Ez az igazság. Egyszer sem.
Miért?
Mert Claire kisasszonynak van egy furcsa betegsége.
- Halló. - Jó estét, Ibbetson kisasszony, itt Oldman.
Vártam a hívását.
Higgye el, nem akarok vitatkozni.
Elnézést kérek, ha kissé durva voltam ma.
- Nem számít. - Biztosíthatom, hogy segítek önnek.
De nem tudom elfogadni, hogy ez az ízléstelen játék folytatódjon.
Azt akartam közölni, hogy nem kell foglalkozzon az örökségemmel.
Elnézést kérek a kellemetlenségért. Küldje el a számlát a költségekről.
Jó estét.
93. tétel.
Veliante "Női portré" , XVI. század első feléből.
Petrus Christus "Lány portré" utánzata. Olaj, vászon.
Kikiáltási ár 20.000 font.
- 22.000. - 22.000. 24.000!
26.000 telefonon. 28.000 a teremben.
30.000. 35.000. Köszönöm, uram. 40.000 telefonon. 45.000 a teremben.
50.000. 55.000. 60.000. 65.000 telefonon. 70.000.
Kínál valaki többet 70 ezernél? 75.000! 80.000 telefonon.
Senki többet? 80 ezernél tartunk.
Kínál valaki többet 80 ezernél?
90.000 font. Senki többet? Eladva!
- Köszönöm, uram. - Én is 90 ezret ajánlottam.
Oldman úr láthatta.
Nem hiszem, Derain asszony.
Whistler úr volt az egyetlen aki 90 ezret ajánlott.
Egyszerre intettek.
- Derain asszony is licitált. - Ő licitált elsőnek, láttam.
Mit tegyünk, Oldman úr?
Én vagyok a legnagyobb gyűjtője Veliante utánzatainak!
Be fogom perelni!
Túl lassú voltál, Billy, azért! Ez az igazság!
Túl későn ajánlottál! Túl későn!
Nem tartottál lépést velem, az Isten szerelmére!
Az a vén boszorkány mögöttem ült, nem láttam.
Öregszel! Öregszel! Öregszel!
Lehet, hogy igazad van, és már nem vagyok olyan gyors, mint valaha.
De ez nem az első alkalom, hogy összekutyuljuk.
Megtörtént. De nem szoktál ennyire dühös lenni.
Nem Veliante másolat volt.
Petrus Christus egyik hiteles munkája volt.
Legalább 8 millót ér.
A fenébe is ... Sajnálom. Őszintén.
De amikor elvesztettem "Az öreg hölgyet" Van Gogh-tól,
nem voltál ilyen dühös.
Mi történt, Virgil?
642. 729. 918.
1011. 1119.
1320. 1404. 1581.
- Mit kér? - Teát. Köszönöm.
- 8.725. - Sajnálom, drágám. 8.625.
8.725, 8.725!
Olvasd el jobban, te paraszt!
A fenébe, igazad van. 8.725. Gratulálok, kislány!
Uram?
- Szia, Robert! - Szia.
Megtakarítottam egy speciális szerrel.
Átvizsgáltam milliméterről milliméterre, és nézze, mit találtam.
Vaucanson!
Nem tudom elhinni!
Jacques Vaucanson, a XVIII. századi robotika feltaláló.
- Róla írtam a doktorimat. - Ez hihetetlen!
Azt mondják, az egyik leghíresebb robotja még beszélni is tudott.
Pontosan. Az emberek fizettek, hogy kérdéseket tehessenek fel neki.
A robot mozgatta a fejét, meghajolt, és válaszolt.
Fogadok, valaki elbújt benne. Egy törpe, talán.
Mint ahogy Edgar Allan Poe feltételezte a Maelzel sakkozóval, nem?
Több mint valószínű.
De a rejtélyt senki sem tudta megmagyarázni,
hogyan tudta Vaucanson gépezete mindig a helyes választ.
Természetesen volt valami abban, hogy a robot beszélt,
de mégis azt mondják, igaz volt.
Hozzon ide minden darabot
és ígérem, újraépítem pontosan olyannak, mint Vaucanson.
Nem kétlem, de attól tartok, elvesztettem az esélyét,
hogy a hiányzó darabokra rátegyem a kezem.
Miért? Valószínűleg ott kell legyen, ahol megtalálta ezeket is.
És elég lesz a 80%-a. A többit megépítem én.
Ez nem ilyen egyszerű.
Elnézést, Oldman úr. A barátnőm.
- Sarah, ez Virgil Oldman úr. - Örülök, hogy találkoztunk, Sarah.
Szintén! Robert sokat mesélt önről.
Azt gondoltam, a fiataloknak van érdekesebb témája is.
- Jöjjön, nem eszik valamit velünk? - Rendes tőled. Talán majd máskor. Köszönöm.
Oké, nem erőszak, de ez egy ígéret volt. Viszlát!
Viszlát.
Töröld a New York-i utat és mondd meg Alpherson-nak, hogy jöjjön ide.
- De mi kértünk egy találkozót. - És? Meggondoltuk magunk.
- Ez probléma? - Rendben, Oldman úr.
- Claire Ibbetson kereste telefonon. - Mit akart?
Azt kérte, találkozna vele ma 14:30-kor.
Hol találkozzunk?
Az Ibbetson villában. Hol máshol?
Hálás vagyok, hogy elfogadta a meghívást, Oldman úr.
- Honnan tudta, hogy én vagyok? - Fred sántít. Maga nem.
Őszintén szólva nem reméltem, hogy még beszél velem.
Tudom, hogy nem kedveli a kifogásokat. Én sem az ön helyében.
Ami azt illeti ... Hogyan is mondjam?
Beszéljen nyíltan. Ne aggódjon.
Nem tagadom, az ön szeszélyeskedései kezdenek bosszantóak lenni.
Remélem, csak bosszantó. Szerettem volna bocsánatot kérni a ...
felszínes és ostaba női viselkedésemért,
ahogy mondta.
Miért kerűli rendszeresen a találkozást velem?
Ez nem személyes. Higgye el nekem.
Persze, nem hiszem, hogy üzletelni akar valakivel,
aki iránt ilyen ellenszenvet táplál,
hogy még a szemébe se tud nézni.
Nem könnyű megmagyarázzam, mert tudom, hogy nem hinne nekem.
Ha hiszi, ha nem, de nem bújócskázni jöttem.
Nem sok emberrel találkozom. Hosszú ideje.
Nem látok semmi rosszat ebben.
Vannak pillanataink, amikor szívesebben választjuk a magányt a sokaság helyett.
Nem hagytam el ezt a házat 15 éves korom óta.
- Azt hiszem, nem értem. - Tökéletesen érti.
Ez az én szobám.
Ha valaki járkál a házban, vagy a villában, ide zárkózom be.
Mindig ezt tettem, még akkor is, amikor a szüleim itt voltak.
- Alig láttam őket. Senkit sem. - Miért?
Ön miért rejti a kezeit kesztyűbe?
Ez egyszerű higiénia. Nem látom az összefüggést.
Fél megérinteni másokat.
Undorodik megérinteni a dolgokat.
Én félek olyan helyre menni, ahol mások élnek.
Szerintem hasonló személyes hiba.
Gondolja elhiszem, hogy 12 éve nem sétált az utcán?
Látom, tudja a korom.
A remete élet és egy inas nem igazán illik össze.
Sokat járkálok, ha erre kíváncsi.
A villában, ha nincs itt senki. Ez gyakori mostanában.
De soha nem megyek ki. Még a gondolata is megbénít.
Remélem most már megért engem és remélem, hogy az ön szakmai profizmusával
segít nekem.
A szavamat adom, Ibbetson kisasszony .
Ami a szerződést illeti,
határozza meg ön a feltételeket. Teljes bizalommal vagyok ön iránt.
Hagyja a szerződést az asztalon. Aláírva fogja megtalálni legközelebb.
Most kérem ... Nagyon fáradt vagyok.
Elekintve a kesztyűm iránt érzett szimpátiájától, miért hívott újra?
Nem voltam valami kedves önnel.
Nagy hatással volt rám, ahogyan a házat figyelte tegnap.
A szemközti bárból.
Talált pár hiányzó elemet.
Most csak ezekkel kell beérned.
Kíváncsi vagyok, hogy mennyit érne a robot, ha összeszerelném és működne.
Gondolj egy nagyon, nagyon magas összegre.
- Gondoltál egy összeget? - Igen.
Valószínűleg tévedtél, túl kicsire gondoltál.
Ért hozzá, hogy szavak nélkül beszéljen.
Ezt bóknak veszem.
Azonban, ha a dolgok úgy mennek, ahogy azt remélem,
akkor bőkezűen megjutalmazlak.
Nem akarok a pénzről beszélni.
Ez egy kiváltság számomra. Hol talál ilyen ritkaságokat?
Szigorú szabályok vannak a régiségek világában.
Tilos felfedni a saját forrásaid.
Vannak hasonló szerkezetek a másik sarokban is.
- Gyűjtsd össze őket. Én majd jegyzékbe veszem. - Természetesen.
- Gyertyatartók. - Mikorról?
- XVII. századból. - Mennyi?
Egy pár.
Oldman úr.
- Oldman úr. - Igen.
Hogyan döntött, mi lessz a bútorokkal ebben a szárnyban?
Csak most kezdtük a leltárt. Utána megmondhatja, mit hagyjunk ki.
- Köszönöm. - Nézze, Ibbetson kisasszony...
- Nem tudok nem gondolni a helyzetére. - Sajnálom, hogy felzavartam a gondolatait.
Nem ez a lényeg. Arra gondoltam, hogyan tud így élni.
Szervezett vagyok és önálló. Nem kell segítség.
- Értékelem az aggodalmát. - Semmiség. Hamarosan találkozunk!
Szép napot!
Oldman úr! A szerződés.
Elolvastam, és úgy tűnik, elfogadható.
Elláttam a kezdőbetűimmel minden oldalon, és a teljes névvel az utolsón.
Ez az eljárás, igaz?
Tökéletes. De úgy látom, hiányozanak az ön személyes adatai.
Másolja ki az útlevelemből.
De ez lejárt már nagyon régen.
- A személyes adatok nem. - Ez igaz.
Még gyerek voltam, de használhatja.
Azt akartam még mondani, hogy bizonyos kritikus esetekben
azt tanácsolom, hogy azonnal kezdjük el a restaurálást.
Ön jobban tudja.
Ez hosszabb időt vesz igénybe, de felemelheti az árakat az értékesítés során.
Értem.
Festi a haját. Nem vettem észre.
Undorodom azoktól, akik félnek a hajuk színétől.
Én meg kevesbé bízom azokban, akik annyira büszkék,
hogy ki se dugják az orrukat az ajtón!
Uram, hétfőtől már nem leszek itt inas.
Csak azért jövök, hogy elhozzam Ibbetson kisasszonynak a bevásárlást.
- Engem ez kevésbé érdekel. - Ezek a ház kulcsai.
- Miért adja nekem? - Ibbetson kisasszony akarja így.
Arra az esetre, ha be akar menni újabb vizsgálódás miatt.
Ha jön, csapja be az ajtót, különben meg fog ijedni
és pánikba esik.
Megtettem minden tőlem telhetőt hogy összeillesszem ezeket az alkatrészeket.
Próbálom kitalálni, melyik hova tartozik.
- Nem könnyű. - De nem is lehetetlen.
Ezek olyanok, mint az emberek.
Ha sok időt töltenek együtt,
végül formát kölcsönöznek a másiknak.
Tehát, úgy gondolod, hogy az idő lehetővé tesz bármilyen együttélést.
Igen, határozottan.
Emlékeztetsz egy barátomra, aki ismert egy sokkal fiatalabb lányt,
aki agorafóbiában szenvedett.
Mi ez? Félelem a nyitott terektől és távolságtól?
Pontosan.
Évekig élt bezárva egy lakásban egyedül.
Nemrég adta át a háza kulcsait neki.
És azóta is tartós szorongásban él.
Mit mondtam?
Most aggódik tovább.
Meg fogja kérni, vigyen neki dologat. Sampont, gyógyszert, harisnyát ...
Joghurtot?
- Ez jó, nem? - Nem biztos.
Mondja meg a barátjának maradjon nyugodt.
Az idő fogaskerekei már dolgoznak.
Kész, Oldman úr.
- Haragszik rám? - Miért kellene?
- Amiért megemlítettem a haját. - Egyáltalán nem.
Azért hívtam fel, hogy megkérdezzem hogy a bútorok eladásánál
szerepeljen a család neve, vagy szeretne anonim maradni.
- Anonimitást. Anonimitást. - Jó.
Láttam önt... A tévében.
Általában nem adok interjút, de most kénytelen voltam.
Sokkal vonzóbb így. Sikere lesz a hölgyeknél.
132. tétel. Gustave Red. "Kalapos nő portré " , 1956.
Olaj, vászon. 80x100 cm. A legjobb ajánlat tevő elviheti.
10.000 font.
Fred, tud valamit Ibbetson kisasszonyról? Nem veszi fel a telefont pár napja.
Nem. Ágyban vagyok egy héte, tüdőgyulladásom van.
És ki vitt neki élelmet?
Ibbetson kisasszony!
Ibbetson kisasszony! Válaszoljon!
Claire!
Claire, jól van?
- Nem! Kérem! - Nem! Én vagyok az, Claire.
- Én vagyok az Oldman úr. - Menjen!
Figyelj rám! Oldman úr vagyok! Nincs itt senki más!
Nyugodjon meg! Claire, mi az? Mondja el, mi történt.
Nem érzem jól magam. Én nem tudtam, hogy kit hívjak.
Nem válaszol senki ... Elestem, és megütöttem magam ...
Claire, nyissa ki az ajtót! Látnia kell egy orvosnak!
Ne, kérem! Jól vagyok, menjen!
Meg tudsz javítani egy beteg árverésvezetőt is?
Nem tudnám hol kezdeni.
Örülök, hogy újra látom, Oldman úr. Valami gond van?
Kissé... elmélkedőbb, mint máskor.
Túl sok termesz, penész és pókháló, és kevés a remekmű.
Mondjuk így. Milyen állapotban van a játékunk?
Sikerült összeállítanom néhány darabját.
De még mindig túl sok elem hiányzik.
A teljes külső része.
Még nem tudjuk meghatározni milyen karakter lehetett.
Ez olyan, mint a barátom barátnője akit bezártak a toronyba.
Lehet. De mi nem láttuk a robotot.
- Még mindig a sötétben tapogatózunk. - Ő úgyszintén.
Zárt ajtón keresztül beszél vele.
- Zárt ajtó? - Igen.
Ha valaki a házban van, bezárkózik a szobájába.
- És nem látta az arcát? - Nem csak ő, senki sem látta.
Ez olyan, mint amikor két fiatal megismerkedik az interneten.
- Előbb megismerkednek, aztán látják egymást. - Nem engedi látni.
Talán azért, mert a barátjának nem jó a stratégiája.
Szóval nehezebb a barátomnak sikert elérnie a dologban,
mint nekünk újjáépíteni Vaucanson gépezetét.
Ez függ a rozsdás alkatrészektől amit hoz nekem.
- Itt van még egy. - Ez egy mobiltelefon. Vadonatúj.
Én vagyok rozsdás, mert nem tudom, hogyan kell használni.
Meg tudnád tanítani mielőtt megjön a barátnőd?
- Halló. - Jó estét, Oldman úr.
Itt Claire Ibbetson.
- Nem zavarom? Túl késő van? - Egyáltalán nem, Ibbetson kisasszony.
Mondtam, hívjon amikor csak akar.
Meg akartam köszönni ... mindent.
Nem kell.
Az a fontos, hogy jobban érzi magát.
Igen, csak egy kis vágás volt a fejemen, de már jobb.
Azt akartam mondani, hogy ellenőriztem a leltárt.
- És mit gondol? - Tényleg jó munkát végzett. Kiválót.
De kétségek gyötörnek. Nem tudom, hogy jó ötlet eladni őket.
- Ön mit tanácsol? - Nem tudom.
Nem ismerem a szándékait. Miért döntött úgy egyáltalán, hogy eladja?
A szükség? Új életet akar kezdeni?
- Vagy valami más okból? - Egy kicsit mindegyik.
Eladnám a házat is. Ez túl nagy nekem.
Néha úgy érzem, mintha egy téren lennék.
Szeretnék egy kisebb házat.
De már a költözés ötlete egy második helyre,
megrémít.
Hogyan csinálnám? Bekötött szemmel?
Vagy költöztessenek alvás közben?
Mindig bepánikolok és kezdem újra.
Annyi időt kap, amennyit akar, hogy döntsön, Ibbetson kisasszony.
- Gondolja? - Legalábbis addig, amíg kinyomtatjuk a katalógust.
Ne gyötörje magát. Gondoljon magára és a jövőre.
Ez a legnagyobb gyötrelem.
Amikor rá gondolok, nem tudok dolgozni se.
- Nem tudtam, hogy dolgozik. - Írok ... regényeket, novellákat.
- Ilyesmiket. - Szeretném elolvasni, megvásárolni.
Mindkettőnk szerencséjére ez nem fog sikerülni.
Miért?
Mert álnéven írok és utálom amit írok.
A művészek mindig gyűlölik a terméküket, Ibbetson kisasszony.
Tegnap Claire-nek hívott.
Nem vettem észre. Aggódtam. Elnézést.
Szeretném ha így szólítana.
"Szeretném ha így szólítana.." Pontosan így mondta.
- És mit mondott? - Meglepte, de kedvére tett.
Mi mást tehetett volna?
Ugyan azt kértem volna, hogy szólítson a nevemen.
Nem az ő stílusa, és egyébként nem hiszem, hogy a barátom el akarná csábítani.
Így nem hozza ki onnan soha.
...Nem hiszem, hogy a barátom el akarná csábítani...
Milyen szörnyű hang!
Azt hittem, szeretné látni az arcát.
A "szeretné" nem igazán a megfelelő szó.
Kíváncsi inkább. Igen, ez érthető.
De az esélye, hogy ez megtörténjen, rendkívül kicsi.
Lenne egy mód rá. Attól függ, mennyire bátor a barátja.
- A francia íróasztal órával? - Igen.
Az intarziás szilfa asztal. A forgó lappal.
Nem, azt szeretném megtartani.
Nos, ez minden. Legközelebb a festmények következnek.
- Oké. - Még egy dolog, Claire.
El kell eldöntenie, hogy itt készítsünk képeket, vagy a stúdióban.
Jobb a stúdióban. Nem akarok idegeneket a házban.
Ez a legjobb megoldás. Megyek. Szüksége van valamire?
Nem. Köszönöm, Oldman úr. Mikor látjuk egymást?
Úgy érti, mikor lát engem, mert nekem nincs ez a kiváltságom.
- Bocsásson meg. - Hamarosan. További szép napot!
Önnek is!
Halló?
- Ezt nem hiszem el! - Nem tudtam aludni éjszaka, Virgil.
Tennem kellett valamit, hogy megbocsáss.
De hogyan csináltad?
Hallottam, hogy Derain asszony meg volt szorulva,
és rávettem, hogy adja el nekem 250,000 fontért.
Nem volt olcsó.
Számomra elfogadható árnak tűnt. Azt mondtad, 8 milliót ér.
Így mindenki jól járt.
Mennyit akarsz, Billy?
Nem akarok egy fillérrel se többet, mint amit az öreg hölgynek fizettem.
Tényleg szenilis vagy.
Azt akarom, hogy újra barátok legyünk és a bűntársad.
A bizalmi ember, aki szállítja neked a nőket.
Ha ezt azért tetted, hogy visszaszerezd a bizalmam, Billy,
rossz üzletet kötöttél.
Mert soha nem vesztetted el a bizalmam.
Remek!
Ez alkalommal nagyon fontos dologat talált.
- A fő rész ez. - Egy fül.
- Egy nagy lépés előre, nem igaz? - Azt hiszem.
Azt mondanám, hogy valóban egy fordulóponthoz értünk. Nézze.
Kiváló! A darabok kezdenek összeilleni.
Szóval...mit csinált a... barátja?
Hány másodperc kellett,
hogy kitaláld, hogy magamról beszéltem?
Nem kevés, hogy őszinte legyek!
Bevallom, nem követtem a tanácsod.
Túl nehézkes lett volna. Túl meggondolatlan.
Oké, igaza van.
Matematikai sablon, hetente 6 nap.
Matematikai sablon, 51 perc óránként.
- Mit kér, Uram? - Egy teát kérek.
Egy pont hossza. Egy kör iránya.
Kész a tea, uram.
Egy kör szélei. A tér középpontja.
- Egy terület szelet. - Csodás! Nagyon jó!
Egy gömb függőleges helyzete.
Elhoztam a bútorok és festmények felértékelését.
Nézze át őket alaposan, mert engedélyeznie kell azokat.
- Nem értek hozzá. - Tudom.
Meg kell bízzon bennem, Ibbetson kisasszony.
Tudom, hogy elidőzött a pincében a múltkor.
Ezért cserélte le a zárat?
Lecseréltetem minden 6 hónapban.
Én szeretem ellenőrizni összehasonlítani és javítani kétszer is,
különösen akkor, ha törmelékkel van dolgom egy elhagyott pincében.
Ez az én munkamódszerem. Ha ez zavarja, akkor mondja meg.
Az új kulcsok az asztalon vannak. Kérem, vegye el őket.
Köszönöm a bizalmat.
Megsértődött, amiért kizártam?
- Nem, csak aggódtam. - Igaza van.
Szólnom kellett volna. Sajnálom.
Claire, tönkre teszi az életét, olyan miatt, ami érthetetlen.
Ez a betegsége annyira abszurd, hogy szinte irreálisnak tűnik.
Az anyám is azt hitte, hogy tettetem kezdetben.
Utaztunk.
A félelem, hogy sétálok a Eiffel-torony körül, megbénított.
Elkezdtem sikítani és lerogytam.
Kicsi voltam, de a dolog egyre gyakrabban megismétlődött.
El kellett hinnie.
Soha nem volt olyan szabad tér ahol nem nyomasztotta a szorongás?
Csak egyszer, egy iskolai kirándulás alkalmával Prágában.
14 éves voltam.
Az ingás órák terén. Azt hiszem, átsétáltam rajta vagy százszor.
Csodálatos volt. Emlékszem egy csodálatosan berendezett étteremre.
Az egyetlen hely a világon, ami hiányzik, az az étterem.
Nagyon boldog voltam ott.
Úgy hívták: "Éjjel és nappal".
- Soha nem ment vissza? - Soha.
Miért nem megy most? Én szívesen elkísérem.
Nem tűnik túl izgatottnak.
Már majdnem kész.
A robotunk kezd kialakulni az árnyékból.
Nem, boldog vagyok. Tehetséges vagy.
Csak ez ...
ez egy olyan este, amikor magányosnak érzem magam.
- Hiányos. - Miért nem nősült meg?
Hogy nincsen gyereke?
A csodálatom a nők iránt egyenlő az feléjük érzett félelemmel.
És képtelen vagyok megérteni őket.
Ha ez igaz, akkor Ibbstein kisasszony a kivételek közzé tartozik.
Attól tartok, így van.
- Valóban nem látta sose? - Csak egyszer.
És milyen?
Azt hiszem, amikor némi érdeklődést érzel valaki iránt
szükségszerűen bebeszéled magadnak, hogy gyönyörű.
- Egy bizonyos pontig. - A születésnapja lesz két nap múlva.
Szeretném megajándékozni valami hasznossal.
Szerintem a hasznos nem a legjobb megközelítés.
- Nem? - Nem.
Először adjon valami ... hagyományosat.
- Jó reggelt, uram. - Jó reggelt.
Oldman úr, néze mit találtam a pincében.
Láttam, hogy érdeklik ezek a fém hulladékok.
A Murano csillár tartóját a kollégáim nem találták meg.
Ha ide adja a kulcsokat, beteszem a csomagtartóba.
Nagyon kedves.
- Várjon! - Köszönöm.
Jó reggelt, Oldman úr.
Merészeltem emlékezni a születésnapjára.
Boldog születésnapot, Claire!
Elolvastam a felértékelést.
Megértett belőle valamit?
Természetesen. Nevetségesek az árak. Még egy fogyatákos is rájönne, hogy átverés.
Figyelmeztettem, hogy az összegek jelképesek.
Azok az árverés kezdő összegei, de többet fognak ajánlani azoknál.
És ha nem?
Nem valószínű, de ha igen, akkor egyensúlyba hozzuk a helyzetet
és megemeljük a fontosabb tárgyak árát.
Ez egy szerencsejáték amiben csak én veszíthetek!
Át akar verni, Oldman úr!
Mindenből csak maga húz hasznot, kibaszott tolvaj!
Hajlandó vagyok lemondani a jutalékomról ebben a pillanatban!
Kérni fogom, hogy cseréljék le a maga középszerű szemetét azonnal!
És tegyen meg egy szívességet, és tűnjön el a föld színéről!
1984, uram.
Halló?
Csúnnyán viselkedtem ...
Hülyén érzem magam, hogy mindig magyarázkodnom kell.
Még soha nem kaptam virágot. Nem tudom, miért reagáltam így.
Nincs miért aggódnia. Nem haragszom önre.
Minden születésnapom szörnyű volt ...
És maga ... amióta megjelent...
fenekestől felfordította az életem.
Tegnap lementem, kinyitottam a bejárati ajtót ...
és kinéztem a kertbe.
- És kiment? - Nem ... Féltem.
Borzasztó volt,
de még nem jutottam el ilyen messzire.
Szeretné, ha oda mennék?
Tudom, hogy hiába való.
Vannak új módszerek. Talán segíthetnének.
Inkább beszélek önnel, mint egy pszichiáterrel.
- Ezt vehetem bóknak? - Igen.
- Látom, levette a balerina portrét. - Meg akarom tartani.
- Nem nagy érték. - Az anyám portréja.
Annyi idős volt mint én amikor készült.
- Hasonlít rá? - Ő szebb volt, biztosíthatom.
Sajnos nem tudom megítélni.
Rendben, Claire, én megyek.
Ne habozzon hívni ha bármire is szüksége van.
Köszönöm, Oldman úr. Hamarosan találkozunk ... Remélem.
Halló? Üdvözlöm, igazgató úr. Nem, akartam hívni.
De a bútorok eladása sokkal bonyolultabb, mint amire számítottam.
Igen, Oldman foglalkozik vele.
Hogy milyen? Nem is olyan öreg, mint gondolná.
Egy kicsit régimódi az öltözete, de még mindig egy jóképű férfi.
És tudom, hogy bízhatom benne.
Miért, féltékeny? Szerelmes? Nem, nem hiszem.
Csak túlságosan félt a betegségemtől, mint mindenki más.
Nem, nincs semmi baj. Beütöttem a lábamat.
Beszélhetnénk később?
Ki van ott? Ki az? Kifelé! Nem, kérem! Kifelé!
Menjen! Kifelé!
Kérem, menjen el! Hagyjon egyedül! Kifelé!
Kifelé!
- Halló. - Segítsen, kérem!
- Kérem. Kérem. Kérem. - Nyugalom, Claire. Mi történt?
- Segítsen, kérem. Segítsen. - Megyek amilyen gyorsan csak tudok.
Claire, én vagyok. Itt vagyok. Mi történt?
- Van valaki a házban! Küldje el! - Nyugodjon meg, nincs itt senki.
- Idegenek vannak a házban! Zavarja el őket! - Nyugalom, Claire.
Én voltam az előbb itt, Claire. Én voltam!
Én voltam.
Elbújtam, hogy láthassam önt.
Kémkedett? Maga kémkedett? Kifelé!
Nem akarom itt látni többé! Kifelé!
Kérem, Virgil, ne menjen.
Higgye el, általában nem viselkedem így.
Én sem.
Lehet, hogy hibáztam,
de a világért se tudnék ártani önnek.
De nem tudok uralkodni magamon. Látni akarom.
Ha láttad volna ... Olyan sápadt volt, mint egy Dürer metszet.
A szeme olyan volt, mint akit megrémisztett a világegyetem.
És láttam a saját félelmem tükröződni a szemében.
Sok ember szeretne ennyire "félni" mint ahogy maga most.
- Ez egy csoda. - Túl korai lenne kimondani.
Legyen óvatos. Az ilyen pillanatokban könnyű hibázni.
Amikor azt hiszi, hogy már megszerezte a nőt, akkor felejti el a stratégiáját.
- És mi lenne a stratégiám? - Mindig lepje meg valamivel.
Tegyen kiszámíthatatlan dolgokat. Kockáztasson.
Azt kéred, viselkedjek úgy, ami nem is én vagyok.
Éppen ezért kell így viselkednie.
Mindaddig, amíg tiszteletben tartja a szabályait,
tegyen úgy, hogy azt érezze ... a maga betege.
Szeretné, ha úgy kezelnék, mint egy nőt.
Mit gondol? Tetszik?
Nem tudom. Maga mit gondol?
Istenien nézel ki, Claire. Lehet, egy mérettel kisebb kéne.
Igen ... én is azt hiszem.
Már rég volt amikor ilyen ajándékot kaptam.
- Akkor ideje volt, nem gondolja? - Nem tudom.
Talán vissza kéne vinni.
- Elnézést, nem sikerül... - Hogyan? Ó, hát persze.
Elnézést, nem értettem.
Nem hiszem, hogy mindezt megérdemlem.
Engedje meg, hogy ezt én döntsem el.
Ha nem állapítunk meg egy dátumot az aukcióra, Stockholmban öngyilkosok lesznek.
Túl messze vannak. Hagyd, hadd legyenek öngyilkosok.
Rögzítenünk kell egy találkozót a Hermitage igazgatójával.
Az aukciók San Francisco-ban és Madridban lesznek.
- Ugyanaz. Túl messzi vannak. - Nem mondhatjuk le az utolsó pillanatban.
Vannak más árverezők is a világon. Majd találnak valaki mást.
- És még olcsóbbak is. - Ahogy óhajtja, Oldman úr.
- Lambert, te házas vagy? - Igen. Közel 30 éve.
- És milyen érzés egy nővel élni? - Olyan, mint egy árverésen.
Soha nem tudhatod, ha a te ajánlatod a legjobb.
- Ezt. - Igen, uram.
- Mit szól? Szép lettem? - Kiváló. Nagyon jól csinálta.
- Hazug. - Claire ...
Egy évszázada nem csináltam ilyet.
Elfelejtettem, hogyan kell sminkelni. Úgy néz ki, mint egy szörnyeteg.
Higgyen nekem, ha még gyakorolja, csodálatos lesz.
Meg akar hívni az árveréseire és vacsorákra elegáns emberek közzé
és a legdrágább éttermekbe a világon.
Ezért ez a sok ajándék. Igaz, Virgil?
Segítni akar nekem, hogy jobban legyek apránként ...
Ki akar vinni engem. Igazam van?
Nem!
Claire, ne viselkedjen így. Beszéljünk.
Tévedtünk az utolsó lépéssel. Egy kicsit meggondolatlan volt.
Ne hibáztasd magad. Ő az aki mindig felkapja a vizet.
- Robert, a nagynéném megint eltűnt. - Nem lehet...
Bocsánat. Megtalálták a parkban. Szerencsére.
Sajnálom.
Az újra programozás felesleges volt, inkább csináltam egy újat.
Ez szélesebb sugárban működik.
Elkóborolhat amilyen messze csak akar. Sosem veszíted el a nyomát.
- Ne felejtsd el újraprogramozni számítógépre. - Meglesz. Te egy angyal vagy.
- Köszi, drágám. - Szívesen.
- Akkor holnap este, igaz? - Igen.
- Oké. - Pá.
Szüksége van egy ötletre, ami boldoggá teszi
és egyben meg is nyugtatja.
Bármi is legyen az ötlet, csak egy félrevezető terápiának veszi majd.
- El kéne hívja vacsorázni. - Igen, természetesen, a Koppenhága-i Noma-ba.
Az este legromantikusabb pillanatában, gyertyafénynél
azt mondja neki, hogy sokkal szebb, mint az anyja.
Igen, és a vacsora után megiszol egy kávét velünk.
Ha meghív ... Miért ne?
A viccet félre téve, szeretném, ha látnád.
Ha hallanád beszélni ... Bizonyára jobban megértenéd, mint én.
Én egyáltalán nem vicceltem.
329,473.
A pezsgője.
- Köszönöm. - Én köszönöm, uram.
- 12.624.841,3333. - Hihetetlen!
- Elbűvölő, Claire. - Ezt maga csinálta ezt?
Egy kicsit értek a díszítéshez.
Nagyon szép lett, Virgil. Köszönöm.
Biztos tudja, régóta akartam
egy kis időt egyedül tölteni magával, egy csendes helyen...
távol a zajos tömegtől.
- Az ön megnyugvására, Claire. - Az ön szarkazmusára, Virgil.
- Azt hiszem, most már elmondhatom. - Mit?
Ön szebb, mint a balerina. A vacsora tálalva. Üljön le, kérem.
Köszönöm.
Figyelmeztetem, hogy nem vagyok valami ügyes pincér.
- Nem ígérhetek semmit. - Vállalom a kockázatot.
- Ez nagyon bátor öntől. - Miért?
Mert, ha a kiszolgálás nem tetszik, legközelebb
kötelességemnek érezném, hogy asztalt foglaljak a város legjobb éttermében.
Ne rontsuk el ezt az estét, Virgil, kérem.
Ne beszéljünk rólam.
Egyetértek.
Ellenben, szeretném, ha beszélnénk önről, a múltjáról.
Láthatja, Claire, az életem egyáltalán nem eredeti.
Egy gyermek, aki elvesztette a szüleit, egy szörnyű árvaház, ennyi az egész.
Az egyetlen érdekes rész,
hogy az apácák büntetésből a gyerekeket oda tették dolgozni restaurátorok mellé.
Volt egy műhely az intézetben.
- Milyen szép ... - Aki megszerette ezt a mesterséget,
az minden féle csintalanságot követett el,
hogy a lehető legtöbbször megbüntesék.
Így kezdtem el megismerni a műalkotásokat, a különböző festészeti stílusokat,
megkülönböztetni egy hamisítványt egy eredetitől. Satöbbi. Satöbbi.
Tudja...egy régi cikben olvastam az interneten,
azt írta: "Minden hamisítvány rejt valami valódit. "
Mit jelenthet ez?
Mások munkájának másolásakor
a hamisító nem tud ellenállni a kísértésnek, hogy ne hagyja rajta a saját jegyeit.
Gyakran ez egy jelentéktelen részlet, egy apró ecsetvonás,
amivel a hamisító mindig elárulja magát
és felfedi a saját valódi érzék világát.
Szeretem, ahogy beszél.
Nem is lehetett volna meggyőzőbb. Egy született csábító!
- Szóval, átmentem a vizsgán. - Igen, át. Tízessel.
Bocsi, kissé elhanyagoltalak mostanában.
Még nem is mondtál semmit Claire-ről.
Ha tudnám, hogy van néhány problémája, azt mondanám, hogy egy teljesen normális nő.
És sokkal szebb mint ahogy leírta.
- Komolyan ... Tetszett. - Féltékennyé akarsz tenni?
Ha akar egy tanácsot, Virgil ... Imádkozzon, hogy a lány soha ne gyógyuljon meg.
Oldman úr, a 87. és 88. tételeket szeretnénk külön-külön?
Nem, együtt. Mindig együtt. Ez fontos.
- Miben segíthetek? - Robert-ről van szó.
Mi történt? Ne félj elmondani.
Nem igazán jövünk ki.
Ez a probléma. Egy csomó lány zsong körülötte.
Azt hiszem, félek, hogy elveszítem.
Tehetek valamit? Szeretnéd, hogy beszéljek vele?
Egy ideje egy bizonyos Claire-ről beszél.
- Claire? Ezt nem értem. - Mindig figyelnem kell rá.
Mindig. És ezt ajánlom önnek is.
Olyan hülyén érzem magam ...
- Ígérje meg, hogy nem mondja el neki. - Megígérem.
Régóta vár? Fel kellett volna hívnia és szóljon.
- Inkább személyesen akartam. - Miért? Van valami baj?
Az egyik asszisztensem eljön ma. Add oda neki a Vaucanson-t úgy, ahogy van.
- Rendben, ahogy akarja. - Mondd meg neki, hogy mennyivel tartozom.
- Majd kifizet. - Azt hiszem, tartozik egy magyarázattal.
Nem vagy az a diszkrét és megbízható ember, akinek gondoltalak.
Furcsa látni őket ilyen tökéletesnek és kifényezetnek.
Mintha nem is az enyém lenne.
- Azt hiszem, semmi sem hiányzik. - Nem, valami hiányzik.
Hogy tudta itt leélni
élete legszebb éveit, drágám?
- Nem tudom. Mindig így volt. - Volt?
Még van. Mindig így lesz. Mindig.
Ki kell menj innen és egyedül kell megtedd.
Nincs bátorságom.
Ez egy pók fonal, amelyen nem tudok átjutni hozzád.
Ez egy régi gyűjtemény.
Apám nagyon szerette. Soha nem értettem, hogy mi lehetett.
Halló. Jó reggelt, igazgató úr. Igen, majdnem befejeztem.
De szeretném átírni az utolsó fejezet.
Egy kellemeseb befejezést. Ha szeretné ...
Igen, majd beszélünk. Köszönöm.
Nem kizárt, hogy ez része valami értékesebbnek,
de nem tudnám megmondani minek.
- Néha elgondolkodom ... - Min?
Hogy téged jobban érdekelnek a bútoraim és képeim, mint én.
- Hogy mondhatsz ilyet? - Nem kellett volna ide beengedjelek.
Megtaláltam a hiányzó darabokat. Szeretnéd befejezni az összerakását?
Ez a maga problémája.
Megkeresett Sarah néhány nappal ezelőtt.
Nagyon boldogtalannak tűnt a kapcsolatotok miatt.
És jött tanácsot adni?
Nem merészelnék.
A nőkben te vagy a szakértő.
Rendben, folytassuk, ahol abbahagytam, ha akarja.
De két feltétellel.
Az első, hogy ne vonjon be a magánéletébe többé.
És a másik?
Vegye vissza ezt.
Nem a pénz miatt izgatott a Vaucanson.
- Visszahoztam. A kocsimban van. - És az új darabok?
Várnod kell rájuk türelemmel.
Köze van a magánéletemhez.
Nem tudok, és nem is akarom tudni.
Ha választania kéne Claire és robot közt most ...
melyiket választaná?
- Ezt. - Kitűnő választás, Oldman úr.
Amennyiben nem a megfelelő a méret, mondja meg a hölgynek, bejöhet bármikor.
Köszönöm. Megmondom.
Claire, én vagyok.
Claire, hoztam ebédet.
Claire? Claire, válaszolj!
Claire! Claire!
Claire?
Claire, itt vagy?
Claire!
Elnézést, nem láttak egy lányt kijönni a szemközti villa kapuján?
Nem, én nem láttam.
Látott valaki kijönni valakit a házból?
Egy fiatal, közép magas lány, barna haj, egy kicsit sápadt.
- Azt hiszem, láttam őt. - Igen?
Nem láttam kijönni, de a kaputól sétált el.
- Mikor? - Ma reggel. Éppen reggeliztem.
- Mit tud még mondani? - Nem tudom. Kissé furcsán nézett ki.
- Furcsán? Merre ment? - Arra, a park felé.
Idióta!
- Halló? Virgil? - Eltűnt.
- Ki? Mi történt? - Claire. Eltűnt.
- Viccel? - Már mindenhol kerestem.
Látták elmenni ma reggel.
- Oda menjek? - Kérlek.
Történt már ilyen?
Mondtam, még az ablakon se nézett ki.
Állt a sötételő mögött.
Vannak barátai? Akikhez elmehetett?
Mindig a számítógép előtt ült. Valakivel beszélgetett.
De különböző álneveken.
Ha kijött, nem menhetett messzire.
- Nagyon remélem. - Már körbe jártuk háromszor.
- Halló. - Oldman úr?
Lambert, nem hívott Ibbetson kisasszony?
- Nem. - Ha hív, azonnal értesítsen.
Úgy lesz. Oldman úr, nem hiszem el, hogy elfelejtette.
Mit felejtettem el?
Kérem, foglaljanak helyet.
Az első tétel. Egy barokk tükör a XVIII. század közepéről.
Arany levél fafaragások, virág motívumokkal és koszorúkkal díszített.
A keret felső része ...
Arany levél fafaragások, virág motívumokkal és koszorúkkal díszített.
A keret felső része madarakkal díszített.
Kezdjük 130.000 euróról. 140.000.
150.000, az úriembernek a bal oldalon.
160.000, a hölgynek ott hátul. 170.000. 180.000 telefonon.
200.000 az úriembernek balról, a teremben. 220.000.
250.000 telefonon.
Még nem tudunk semmit, Oldman úr.
Én itt keresem. Robert szét néz máshol is.
- Majd hívom. - Rendben.
280.000. 310.000 euró. Senki többet? Eladva!
Virgil? Ellenőriztem a kórházakban. Még semmi.
- Keresd tovább. - Megtaláljuk. Kősőbb beszélünk.
Köszönöm, Robert.
A második tételt.
Egy rendkívüli tizennyolcadik századi szekrény,
dió, juhar, tölgy és kőris.
A felső része intarziás motivumokkal,
és két faragott ajtóval, építészeti motívumokkal,
a kerete gyümölcs és maszk metszetekkel.
Három spirális oszloppal az ajtók szélén.
A fő részen két képpel.
Mi folyik itt?
Őszintén, nincs mit tenni. Hívnunk kell a rendőrséget.
Benne lenne az újságokban, Robert.
Bele kevernének engem is. Várjunk egy napot.
- Mit vár, mi lesz? - Hogy visszajön. Felbukkan.
Vagy megtudjuk, hol van.
Akinek olyan baja van, mint neki, nem tűnik csak úgy el.
Az attól függ.
Bármilyen is lehet egy fóbia, néha eltűnik magától.
- De miért futott el? - Lehet, valami történt maguk közt.
Valami, ami egy ilyen döntésre késztette.
Tudod jól, hogy ez lehetetlen.
Te vagy az egyetlen a világon, aki tudja, ami történt köztünk.
Bocsánat.
- Halló. - Sajnálom, Oldman úr.
Felhívtam az összes kiadót, de senki sem ismeri.
Azt mondták, ők sem tudják
a személyazonosságát az álnéven íróknak.
Soha nem képzeltem volna, hogy te ilyen bajba keveredsz.
- Nem is tudom, hogyan segíthetnék. - Nem kell, csak hallgass meg.
Figyelembe véve a betegségét, irreálisnak tűnik, hogy csak úgy elment.
Inkább azt mondanám, hogy elrabolták vagy valami hasonló.
Nem valószínű. Nem hiszem, hogy voltak ellenségei.
Talán valaki annyira beleszeretett,
hogy elragadta őt erőszakkal.
- De ki? - Kétségeim támadtak Robert iránt nem rég.
A fiú? Ahogy leírtad, nem tűnik olyan típusú srácnak.
Egy irodalmi forgatókönyv szerint ez célszerű lenne.
A fiatal lovag, aki megmenti a hercegnőt
a szeretni képtelen öregtől.
Az irodalomban, talán. Ne borulj ki, Virgil.
Kellett oka legyen, hogy elment.
El sem tudom képzelni az okát.
A közelmúltban tapasztalt érzelmek és érzések
összeegyeztethetetlenek az eltünésével.
Én a helyedben nem lennék olyan biztos ebben.
Az emberi érzések olyanok, mint a műalkotások.
Lehet színlelni, hogy úgy tűnjön eredeti.
De csak színlelés marad.
- Színlelni? - Bármit lehet színlelni, Virgil.
Örömöt, bánatot, gyűlöletet. Betegséget ... gyógyulást ...
Még a szerelmet is.
- Halló. - Figyeljen, Virgil.
Valami elkerülte a figyelmünket.
Biztos benne, hogy nincs másik titkos szoba a villában?
Nem emlékszem, hogy lenne más ajtó Ibbetson kisasszony szobáján kívül.
Claire!
Az egyetlen hely, ahol nem kerestük, a padlás. Ha gondolja...
Tudtad, hogy Claire kisasszony író?
Hallottam a szülőket beszélni róla.
És hogy álnévvel írja a könyveket?
Ez nem tudtam. Őszintén szólva, sose láttam könyvet írni.
- Nem hiszem, hogy a házban van. - Claire?
Az időnket pazaroljuk. Nincs másik titkos szoba.
- Higgye el ... - Hallgass!
Vissza jöttél?
Claire?
Claire? Hallom, hogy ott vagy. Válaszolj.
Vissza jöttél... Vissza jöttél...
Persze, hogy visszajöttem. Féltél, hogy nem jövök?
Azt hittem, elhagytál. Mint legutóbb.
Mint legutóbb?
Amikor visszatértem Prágából.
Claire!
Sosem hagylak el.
Boldog voltam Prágában. Abban a furcsa étteremben.
Az első és az egyetlen szerelmemmel voltam ott.
Idősebb volt nálam.
Amikor visszatértünk a kirándúlásból ...
Egy délután sétáltunk a város központjában ...
Belénk hajtott egy autó.
Amikor magamhoz tértem, ő már nem volt ott.
Hazajöttem és soha többé nem mentem ki.
Soha nem aludtam még nővel.
Igazából be se csuktam a szemem.
Egész éjjel csak néztem. Gyönyörű volt.
Üdvözlöm a felnőttek klubjában.
Sikerült elérnie, hogy szerelmes legyen.
Volt egy jó tanárom.
Végre rájöttem, hol bújt el a törpe.
Biztos volt egy emelvény itt,
a kis ember bebújt oda és a hangja visszhangzott benne.
Azt hiszem, hatásos lehetet.
Robert, mit gondolsz, lehetséges színlelni a szerelmet?
Tekintettel arra, hogy mit mondott a hamisítványokról a művészetben,
azt mondanám, nem lehet teljesen színlelni.
Feltételezve, hogy a szerelem egy műalkotás.
Csodálatos lenne, nem igaz?
Hogyan lehetne eladni az aukción?
A legtöbbet fizető átélheti a legnagyobb szerelmi történetet.
Remélem, nem tette tönkre a románcodat Sarah-val.
Nincs gond. Semmi baj.
Az új szeleppel, két motorral, egy biztosítékkal olyan lesz, mint újkorában.
Mint az első napon.
Mit akar most csinálsz?
Meg akarom győzni, hogy hagyja el a házat.
Én nem erőltetném az ön helyében.
Túl törékeny.
Majd meglátja, amikor a legkevésbé számít rá,
a dolgok maguktól megoldódnak.
Halló? Halló. Virgil? Virgil, te vagy az?
Virgil! Virgil!
Virgil!
Segítség!
- A második emeletre visszük? - Igen, már várják a radiológián.
- Miért mondod, hogy nem tetszik? - Soha nem éreztem igazi otthonnak.
Úgy éltem, mint egy hotelben. Este jöttem, aludtam, ha tudtam,
és reggel mentem tovább.
Gyere, menjünk be.
Úgy tűnik, sok embernek tervezték.
Igen, de a terv sose valósult meg.
Kivéve a házavató partit.
Olyan mértékben bizalmatlan vagyok mások iránt,
hogy mindenkit távol tartottam a "magán hotelemtől".
Bolond voltam.
Még most is zavar, ha látom a cselédeket a házban.
Vacsora után haza küldöm őket.
Nem tévedtem, amikor azt mondtam, hogy egyformák vagyunk.
Igen, igazad volt. Hála neked, megérteteem.
- Hová viszel? - Mindjárt megtudod.
Csukd be a szemed. Majd szólok, ha kinyithatod.
Ne félj. Vezetlek.
Sosem szerettem a játékot amiben be kellett csukni a szemem.
Vigyázz, hogy lépsz.
Lassan, kérlek.
Majdnem ott vagyunk. Állj meg ott.
Nyisd ki a szemed.
Nem tudom elhinni ...
Ez félelmetes.
Ez életen gyűjteménye.
Tehát nem vagyok az első. Voltak más nők is.
Igen. Szerettem mindet, és ők viszonozták.
Megtanítottak, hogy várjak rád.
És most itt vagy, és szeretném, ha velünk élnél.
És alakítsd át a szép "hotelem" az otthonommá.
Ó, Virgil!
Bármi is történjen velünk, tudd, hogy szeretlek.
Én is szeretlek.
Az Ibbetson villa bútor és festmény katalógusa
készen van.
Gratulálunk, Virgil! Ideje volt. Ez egy különleges kiadás!
Kíváncsi vagyok, ki fog megvenni ennyi csodát! Bocsánat.
Türelmetlenül kíváncsi vagyok, hogy mi a véleményed.
Nem tetszik?
Nem, csak ...
Mivel úgy döntöttem, hogy veled élek a házadban,
azt hiszem, nem akarom eladni.
Szeretnék megtartani mindent, ahogy volt.
- Értem. - Biztos?
Hidd el, a helyedben én ugyanezt tenném.
Holnap vissza kerül minden a helyére.
Bravó, Virgil! Igen! Nagyon erős!
Karrierem legszerencsétlenebb és szerencsésebb katalógusára!
Igen, ez aztán a tószt!
Egészségünkre!
És mivel olyan lettünk mint egy család,
szeretnék egy fontos bejelentést tenni.
A jövő héten lesz egy aukcióm Londonban.
Az lesz életem legszebb aukciója és egyben az utolsó.
Azt mondják, az utóbbi időben egy nő társaságában látták.
- Kit, Virgil-t? - Igen!
Végre rájöttem, hogy a legnagyobb szexuális perverzió a megtartóztatás.
Milyen igaz!
Hogy érzed magad a színpadon az utolsó alkalommal?
Soha jobban.
Nagy a várakozás. Eljött egy csomó kollégám elbúcsúztatni.
Milyen kedves tőlük!
Baráti gesztusból, hisz tudják már nem kell elviseljenek többé.
Mindenesetre, boldog vagyok, Claire. Szerettem volna, ha itt vagy.
Én is. De még nem vagyok kész az utazásra.
Tegnap megszédültem a kocsiban.
Ne csüggedj. Lessz elég időnk utazgatni.
- Kész vagyunk, Oldman úr. - Megyek.
Beszéltél a fiatal barátainkkal?
Folyamatosan. Egy pillanatra sem hagynak magamra, ha ezért aggódsz.
Jó. Üdvözöld őket.
- Hallottam, menned kell. - Igen.
- Alig várom, hogy otthol legyek. - Sok szerencsét, drágám!
12.110.000. font Senki többet?
12.300.000. font.
Senki többet? 12.500.000 telefonon. Senki többet?
12.500.000. Eladva, 12,5 millió fontért.
Hölgyeim és uraim, Köszönöm.
- Gratulálok! - Köszönöm.
- Most már üdvözölhetlek a nyilvánosság előtt? - Billy!
Fantasztikus voltál, barátom. Örülök neked.
És hiányozni fogsz.
- Úgy mondod, mintha nem találkoznánk többé. - Persze, hogy fogunk.
De azt hiszem, hiányozni fog az üzletelésünk.
- Majd elmúlik. - Virgil.
Emlékeztetőül, hogy milyen nagy művész lehettem volna, ha hiszel bennem,
elküldöm neked egy képem.
Ígérem, nem égetem el!
Claire? Claire, megjöttem.
Claire?
- Láttad Claire kisasszony? - Nem, uram.
Claire?
Hol vagy? Claire.
Oldman úr, talán elment.
Mint ahogy tegnap. Sarah és Robert jött ért, és ebédre tértek vissza.
Rendben.
"Minden hamisítvány rejt valami valódit."
Teljesen egyetértek. Hiányozni fog, Oldman úr.
"Minden hamisítvány rejt valami valódit. "
Teljesen egyetértek. Hiányozni fog, Oldman úr.
"Minden hamisítvány rejt valami valódit. "
Teljesen egyetértek. Hiányozni fog, Oldman úr.
"Minden hamisítvány rejt valami valódit. "
Teljesen egyetértek. Hiányozni fog, Oldman úr.
"Minden hamisítvány rejt valami valódit. "
Teljesen egyetértek. Hiányozni fog, Oldman úr.
"Minden hamisítvány rejt valami valódit. "
Jó reggelt, Oldman úr! Vendége van ma.
Örüljön. Nézze ki jött meglátogatni.
Hogy van, Oldman úr?
Elhoztam a leveleit és néhány újságot.
Néhány nappal ezelőtt hoztak bútorokat a szemközti villába?
Látta?
Igen, azt hiszem. Bár nem sokat látok innen.
Kérdezze meg Claire-t.
Claire, figyelj kicsit, ez az úr kérdezni akar valamit.
Igen, és másnap jöttek megint a munkások és elvittek mindent.
Másnap?
A 18 hónap alatt volt három beköltözés és három kiköltözés.
Voltam itt néhányszor. Emlékszel?
- Kilenc. - Hogy érted?
Kilencszer volt itt. Ma van itt tizedik alkalommal.
Gondolom, láttál egy nőt kijönni a házból.
- Nem túl magas, barna hajú, egy kicsit sápadt. - Igen.
- Kijött 231 alkalommal. - Ez biztos?
És még további hat alkalommal.
Egy és fél év alatt láttam kijönni 237-szor.
Mit mondtam? Egy fenomén. Emlékszik mindenre.
Ez nem lehetséges.
Maga 63 alkalommal volt a házban.
Harminchatszor nappal és 27 alkalommal éjszaka.
Kivéve a baleset éjszakáját. 144..
- 144? - A mentők hívószáma.
A villa eladó.
Amennyiben felkeltette az érdeklődését, jó árért megkaphatja.
- Ki a tulajdonosa? - Én. De nem tudom, mit csináljak vele.
- Néha kiadom filmeseknek. - Filmeseknek?
Az elmúlt két évben
egy mérnök bérelte ki, aki a liftet csinálta,
ami haza visz engem.
Egy nagyon kedves fiú.
Bármit megcsinál. Nincs olyan, amit nem tud megjavítani.
És mindig megpuszil. Hoz nekem virágot.
Virgilnek barátsággal és hálámból. Billy.
Fáradjon be, uram. Úgy rendeztük be, ahogy kérte.
Holnap érkeznek meg a csomagjai.
Később hozok egy példányt a szerződésből.
Ha még kér valamit, nyugodtan hívjon.
Virgil, bármi is történjen, tudd, hogy szeretlek.
Egyedül van, uram?
Nem. Várok valakit.